Kriminologia on vuonna 2020 perustettu, kriminologisia alkuperäiskäsikirjoituksia julkaiseva vertaisarvioitu kotimainen tiedejulkaisu. Kirjoituksia julkaistaan suomeksi ja ruotsiksi. Lehti ilmestyy avoimesti verkossa ja sitä julkaisee Suomen kriminologinen yhdistys ry.
Nuorisorikollisuuden esiintyvyys ja tekomäärät Suomessa 1995-2020
Yksi kriminologian keskeisistä havainnoista viime vuosikymmeninä on ollut useiden perinteisten rikoslajien määrän melko systemaattinen väheneminen. Tutkimuskirjallisuudessa puhutaankin niin sanotusta ”crime drop” -ilmiöstä. Samaa kehitystä on havaittu myös suomalaisessa nuorisorikollisuudessa. Aiemman suomalaisen tutkimuksen mukaan nuoret tekevät ja kokevat historiallisen vähän rikoksia. Tässä tutkimuksessa tarkastelemme Kriminologian ja oikeuspolitiikan instituutin keräämien Nuorisorikollisuuskyselyiden avulla nuorten varkauksien, väkivaltarikosten ja kannabiksen käytön muutoksia aikavälillä 1995–2020. Esitämme seuraavat tutkimuskysymykset: 1) Miten nuorten rikoskäyttäytymisen esiintyvyys on kehittynyt vuosien 1995 ja 2020 välillä? 2) Miten rikoksia tekevien nuorten tekomäärät ovat kehittyneet vuosien 1995 ja 2020 välillä? Tulosten mukaan varkaus- ja väkivaltarikoksiin syyllistyvien nuorten määrä (esiintyvyys) on laskenut seurantajakson aikana, kun taas kannabista käyttävien nuorten osuus on hieman noussut. Vuosien 2016 ja 2020 välillä rikoskäyttäytymisessä ei ole enää tapahtunut merkitsevää muutosta. Yleisestä esiintyvyyden laskusta huolimatta, rikoksia tekevien nuorten tekomäärät eivät ole laskeneet aikavälillä 1995–2020. Väkivaltarikosten ja kannabiksen käytön kohdalla kaikkein rikosaktiivisimpien nuorten rikosmäärät ovat lisääntyneet seurantajakson aikana. Viime vuosikymmenien aikana rikoksia tekevien nuorten määrä on siis kehittynyt myönteisesti. Sen sijaan etenkin paljon rikoksia tekevien nuorten ryhmä näyttäisi vaativan erityisesti kohdennettuja toimia, jotta vastaavaa kehitystä nähtäisiin myös tekomäärien osalta. Markus Kaakinen and Matti Näsi: Prevalence of youth crime offending in Finland between 1995 and 2000. The crime drop, a systematic decline in crime rates in most Western countries, has been one of the key findings in criminology in recent decades. This development has also been observed in Finnish juvenile delinquency. In this study, we use Finnish Self-Report Delinquency Study surveys to analyze changes in youth theft, violent crime, and cannabis use between years 1995 and 2020. We ask the following research questions: 1) How has the prevalence of juvenile delinquency developed between 1995 and 2020? 2) How has the juvenile offenders’ offending frequency developed between 1995 and 2020? The results show that the prevalence theft and violent crime has decreased during the follow-up period, while the proportion of young people using cannabis has increased slightly. Between 2016 and 2020, there has been no significant change in criminal behavior. Despite the general decline in prevalence, the offending frequency has not decreased between 1995 and 2020. In the case of violent crime and cannabis use, offending frequency has increased among the most criminally active juveniles. We conclude that even though the number of Finnish adolescents committing crimes has developed positively in recent decades the most active offenders likely require additional targeted policies and interventions. Keywords: youth delinquency – crime drop – Finnish Self-Report Delinquency Study – prevalence – offending frequency
Alcohol Regulation, Historical Change and the Contemporaneity of the Non-Contemporaneous: A Non-Linear Story in Four Parts
This article uses the example of alcohol regulation in England and Wales to explore how historical change can be understood within criminology. Pivoting away from criminology’s tendency to understand historical change as occurring in rapid, radical bursts (usually followed by periods of stability), it takes inspiration from the emerging use of historical institutionalist and Koselleckian approaches within historical criminology. Alcohol regulation in England and Wales is complex, overlapping and sometimes even contradictory. It is shown here that this regulatory messiness reflects the plurality of temporalities which, following Koselleck, animate alcohol regulation in the contemporary historical moment. It is further demonstrated that historical institutionalist concepts (e.g. near misses, transformation by accumulation, layering) can be used to help identify and analyse the non-contemporaneous origins and discrete lineages of these currently co-existing temporalities. The article thus provides a new and original account of the historical development and contemporary character of alcohol regulation in England and Wales. Moreover, its theoretical synthesis of Koselleckian and historical institutionalist ideas offers a promising theoretical framework which could be used more widely in criminological studies to examine the connections between historical change and crime or its control in contemporary societies.
Copyright (c) 2023 Kriminologia https://creativecommons.org/publicdomain/zero/1.0/
Philip Dwyer & Mark S. Micale (toim.): On Violence in History
Kriittiset tilanteet, väkivalta ja niihin liittyvä stressi ensihoitajien työssä
Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää suomalaisten ensihoitajien kohtaamia kriittisiä tilanteita, väkivaltaa ja niihin liittyvää stressiä. Tutkimuksen aineisto kerättiin EMS Critical Incident Stress -kyselyllä, jossa oli listattuna 31 ensihoitajien työn kriittistä tilannetta. Vastaajat (N = 436) raportoivat työuransa aikana kohtaamiensa kriittisten tilanteiden määrän ja arvioivat niihin liittyvää, viimeisen kuuden kuukauden sisällä kokemaansa stressiä. Aineisto analysoitiin logistisella regressioanalyysilla, khiin neliö -testillä, Kruskal-Wallis -testillä ja Mann-Whitney U-testillä. Yleisimpiä kriittisiä tilanteita, jotka sisälsivät uhan ensihoitajaa itseään kohtaan, olivat tuttujen henkilöiden kohtaaminen ensihoitotehtävillä, mahdollisessa hengenvaarassa olo, aseella uhatuksi tuleminen, aggressiivisten väkijoukkojen kohtaaminen ja pahoinpitelyn kohteena oleminen. Kriittisistä potilastilanteista kuoleman kohtaaminen monessa muodossa, pahoinpidellyn aikuisen kohtaaminen, seksuaalisesti hyväksikäytetyn aikuisen ja eri tavoin laiminlyötyjen ikääntyneiden kohtaaminen erottuivat yleisyydellään muista ensihoitajien kriittisistä tilanteista. Erilaisten kriittisten tilanteiden kohtaaminen yleistyi työuran edetessä. Työkokemusvuodet olivat myös yhteydessä aseellisen uhkauksen ja pahoinpidellyksi tulemisen kokemiseen. Koetulla väkivallalla oli yhteys ensihoitajien työkykyyn ja palautumiseen. Kriittisiin tilanteisiin liittyvän stressin aiheuttajina erottuivat erityisesti ensihoitajan itsensä tekemät virheet sekä erilaiset lapsiin kohdistuneet rikokset ja onnettomuudet. Tällaisella stressillä oli yhteys ensihoitajien työkykyyn ja palautumiseen. Johtopäätöksenä on, että monet ensihoitajien yleisimmin kohtaamista kriittisistä tilanteista ovat taustoiltaan tahallisia ja rangaistavia tekoja, eivätkä onnettomuuksia. Lisätutkimuksia, mielellään pitkittäisasetelmalla, tarvitaan erityisesti kriittisten tilanteiden luonteesta ja ilmaantuvuudesta, väkivaltakokemusten vaikutuksista sekä ennaltaehkäisy- ja tukistrategioista, joilla turvataan ensihoitajan hyvinvointi ja kyky suoriutua työstään myös tulevaisuudessa.
Fasistien salaliitto vai kommunistien provosointi? – Vuoden 1977 kirjapaino Kursiivin murhapolton määrittely sanomalehdissä
Uusnatsi Pekka Siitoimen johtama äärioikeistolainen Isänmaallinen Kansanrintama oli 1970-luvun Suomessa poikkeuksellinen poliittinen ja rikollinen toimija. Vakavimpana rikoksena kyseinen ryhmittymä suoritti murhapolton marraskuussa 1977 taistolaisten omistamaan kirjapaino Kursiiviin. Tutkin artikkelissani, miten kyseisestä poikkeuksellista rikosta käsiteltiin sanomalehdissä ja mitä motiiveja tapauksen määrittelyyn liittyi. Aineisto koostuu kirjapaino Kursiivissa painetusta taistolaisten sanomalehdestä Tiedonantajasta, Suomen suurimmasta sanomalehdestä Helsingin Sanomista ja oikeistolaisesta Uudesta Suomesta poimituista kirjoituksista. Metodina käytän kriittistä diskurssianalyysia sosiaalisen konstruktionismin lähtökohdasta. Aineisto osoittaa, että Kursiivin murhapolton käsittelystä käytävä määrittelykamppailu keskittyi fasismidiskurssiin ja sitä vastustaviin diskursseihin. Tämä aiheutti vaihtoehtoisten diskurssien jäämisen vähemmistöön. Poliittiset lähtökohdat näkyivät Kursiivin murhapolton määrittelyssä. Tiedonantaja yritti saada fasismidiskurssin hegemoniseen asemaan. Helsingin Sanomissa ei haluttu antaa murhapoltosta taistolaisille poliittista etua, mutta taistolaisten käyttämää fasismidiskurssia ei kuitenkaan lähdetty haastamaan suoraan toisin kuin Uudessa Suomessa.
Vankeusmaantieteellinen näkökulma Turun kehruuhuoneeseen, 1820–1825
Turun kehruuhuone oli vankila, jonka asukkaat olivat 1820-luvulta lähtien pääasiassa irtolaisuudesta vangittuja naisia. Artikkeli esittelee vankeusmaantieteellisiä tulkintamalleja niukkaan lähdeaineistoon, jota laitoksen hallinto tuotti vuosina 1820–1825. Tutkimustehtävänä on selvittää yhtäältä, millaisia toimintaperiaatteita hallinto toteutti laitoksen tiloista päättäessään, ja toisaalta, millaisia toimintamahdollisuuksia nämä tilat loivat vangeille. Artikkelissa esitetään, että vankilatilan eri funktiot toteutuivat samanaikaisesti kerroksina, joiden tiheys vaihteli tilassa ja ajassa. Lisäksi tuodaan esiin laitoksen sairashuone, kirkko ja romanitaustaisille vangeille varattu huone välittävinä alueina, joissa vankien saattoi olla mahdollista käyttäytyä ”normaalista” poikkeavalla tavalla. Artikkelissa todetaan myös, että vankilan tiloissa vietetty aika ei välttämättä jättänyt vankeihin pysyvää kehollista stigmaa, sillä laitoksen olot eivät olleet huonommat kuin köyhällä kansalla keskimäärin ja koska hallinto pyrki välttämään leiman syntymistä.
Translasten ja -nuorten perheväkivaltakokemukset
Aiemmissa tutkimuksissa on havaittu, että sukupuolivähemmistöön kuuluvat lapset ja nuoret kokevat muita ikäisiään enemmän vanhempien tekemää perheväkivaltaa. Lasten ja nuorten kokeman perheväkivallan ja sukupuolivähemmistöön kuulumisen välistä yhteyttä ei kuitenkaan ole tarkasteltu tarkemmin ja etenkin kotimainen tutkimustieto aiheesta on vähäistä. Tässä artikkelissa tarkastellaan ristiintaulukoinnin ja logistisen regressioanalyysin keinoin translasten ja -nuorten sukupuolivähemmistöön kuulumisen yhteyttä vanhempien tekemään väkivaltaan. Aineistona käytetään vuoden 2022 kansallisen lapsiuhritutkimuksen aineistoa. Tutkimustulosten mukaan translapset ja -nuoret kokevat muita ikäisiään todennäköisemmin vanhempiensa tekemää henkistä ja fyysistä väkivaltaa. Logistisen regressioanalyysin tulosten mukaan yhteys kuitenkin katoaa, kun kontrolloidaan muita perheväkivaltakokemusten todennäköisyyteen vaikuttavia muuttujia. Poikkeuksena on muunsukupuolisten lasten ja nuorten kokema henkinen väkivalta. Muunsukupuolisuuden ja henkisen väkivallan välinen yhteys säilyi tilastollisesti merkitsevänä (OR 1,56, CI 1,11–2,19, p = 0,011) muiden tekijöiden vakioimisenkin jälkeen. Tutkimustulokset antavat viitteitä siitä, että lasten ja nuorten sukupuolivähemmistöön kuulumisen ja vanhempien taholta koetun väkivallan välinen yhteys selittyy pääosin muilla väliin tulevilla tekijöillä. Tulosten perusteella translasten ja -nuorten muita nuoria yleisemmät väkivaltakokemukset näyttäisivätkin johtuvan erilaisten yksilöllisten ja perheeseen liittyvien riskitekijöiden kasautumisesta. Translasten ja -nuorten sekä heidän perheidensä hyvinvointiin ja tarpeisiin tulisikin kiinnittää erityishuomiota ja varmistaa, että sukupuolivähemmistöön kuuluvat alaikäiset ja heidän perheensä saavat riittävää ja asiantuntevaa tukea sekä apua kohtaamiinsa haasteisiin.
Copyright (c) 2022 Kriminologia https://creativecommons.org/publicdomain/zero/1.0/
The future of Nordic criminal policy evaluation
Nordic criminal policy evaluation has unique features, such as ones related to policy context, policy content, and the availability of excellent register data. This paper briefly lays out these features and argues that the future of Nordic criminal policy evaluation could well lie in exploiting these features even more. It is argued that we should aim to tie criminal policy evaluation to social policy evaluation more broadly. And that we should aim to use policy evaluations to study margins of behavior rather than “just” measure average effects of reforms or policies. These aims will be hard to reach unless we think of and search for even better data than we already have.
Perhesurmien taustatekijät ja ennaltaehkäisy uhrien läheisten näkökulmasta
Perhesurmat aiheuttavat paljon inhimillistä kärsimystä perheen lähipiirissä sekä koko yhteiskunnassa. On tärkeää, että perhesurmia voidaan ennaltaehkäistä taustatekijöitä tunnistamalla. Tämän tutkimuksen tarkoituksena on kuvata perhesurman uhrien läheisten kokemuksia perhesurmien taustatekijöistä ja ennaltaehkäisystä. Tavoitteena on tuotetun tiedon avulla tunnistaa riskiä perhesurmaan ja auttaa kehittämään perhesurmaa ehkäiseviä tukimuotoja perheille. Tutkimuksessa kerättiin tietoa sähköisellä kyselyllä perhesurman uhrien 17 läheiseltä, joista 11 osallistui myös teemahaastatteluun. Aineisto analysoitiin induktiivisella sisällönanalyysilla. Läheiset kuvailivat perhesurmien taustalle perheeseen ja parisuhteeseen, perhesurmaajan henkilökohtaiseen ja sosiaaliseen tilanteeseen sekä lapsuuteen ja ammattilaisiin liittyviä tekijöitä. Läheiset kokivat, että perhesurmia voidaan ennaltaehkäistä avunsaamiseen, ammattilaisiin ja yhteiskuntaan liittyvillä tekijöillä. Läheisten kokemukset tuovat esiin ja vahvistavat tietoa niistä taustatekijöistä, joita tunnistamalla ja huomioimalla voidaan edistää perhesurmien ennaltaehkäisyä. Läheiset toivat esille myös konkreettisia keinoja, jotka heidän kokemuksensa mukaan olisivat hyödyksi ennaltaehkäisyssä.
Helsingin Sanomien uutiset historiallisen kriminologisen henkirikostutkimuksen lähteenä
Artikkelissa tutkitaan sanomalehtiuutisten käyttökelpoisuutta historiallisen kriminologisen henkirikostutkimuksen aineistona. Artikkelin aineistona ovat Helsingin Sanomien suomalaisia henkirikoksia käsittelevät uutiset vuosilta 1950, 1960 ja 1970 sekä Keskusrikospoliisin (KRP) julkaisemat henkirikosten teonkuvaukset vuosilta 1960 ja 1970. Sanomalehtiaineiston hyödyllisyyttä arvioidaan vertaamalla sitä kattavuuden ja teonpiirretietojen osalta KRP:n aineistoon. Lisäksi molempien aineistojen uhrikattavuutta verrataan kuolemansyytilastoon. Tulosten mukaan Helsingin Sanomat jää kattavuudessa vain hieman KRP:tä jälkeen kuolemansyytilastoon verrattuna. Verratessa KRP:tä ja Helsingin Sanomia keskenään kattaa Helsingin Sanomista kerätty aineisto KRP:n kuvausten uhrimäärän 94–97-prosenttisesti. Lehtiuutisista puuttui siis joitakin henkirikostapauksia, mutta toisaalta myös KRP:n kuvauksista puuttui tapauksia, joista Helsingin Sanomat oli uutisoinut. Teonpiirteistä uutisointi oli Helsingin Sanomissa erittäin yhdenmukaista KRP:n kanssa. Lisäksi joistakin muuttujista sai lehtiuutisista jopa huomattavasti enemmän tietoa kuin KRP:n kuvauksista. Tämän tutkimuksen tulosten perusteella lehtiaineisto vaikuttaa siis kattavuutensa ja teonkuvausten tarkkuuden vuoksi erittäin käyttökelpoiselta kriminologisen henkirikostutkimuksen lähteeltä.
Harkiten, harkitsematta, hybriksen hurmassa: Tahallisuus ja mielentila väkivalta- ja henkirikostuomioiden tekijöinä klassisessa Ateenassa
Klassisessa Ateenassa (n. 480–330 eaa.) lainsäädäntö oli varsin väljä ja epämääräinen. Laeissa ei aina määritelty tarkasti rikoksen sisältöä eikä lain rikkomisen seurausta, ja rangaistus oli kulloisenkin valamiehistön päätettävissä. Henkirikosten kohdalla tuomioista päättivät erilliset erityistuomioistuimet, mutta muissa asioissa valamiehistöjen jäsenet valittiin arvalla halukkaiden kansalaisten joukosta. Analysoin artikkelissani tahallisuuden ja mielentilan roolia ja retoriikkaa ateenalaisten kansantuomioistuimien edessä. Samalla puntaroin, millainen painoarvo syytetyn mielentilalla ja rikkomuksen tahallisuudella oli tuomioistuinten jäsenten mielissä tuomioista päätettäessä. Erittelen myös tahallisuuden ja mielentilan merkitystä henkirikoksista tuomittaessa. Lähteisiin lukeutuvat Drakonin ja Solonin lait sekä valikoima tuomioistuimien edessä pidettyjä oikeuspuheita. Keskeiset kysymykseni ovat: Vaikuttivatko teon motiivi ja tarkoituksellisuus annettuihin tuomioihin? Entä tekivätkö jotkin mielentilat, asenteet tai motiivit rikoksesta tuomioistuinten silmissä erityisen tuomittavan ja rikollisesta erityisen vaarallisen? Tässä yhteydessä keskeiseksi käsitteeksi nousee sosiaaliseen piittaamattomuuteen ja ylikorostuneeseen omanarvontuntoon viitannut hybris, jolla oli moraalisia, uskonnollisia ja yhteiskunnallisia merkityksiä ja joka oli vastoin lakia. Laajempi taustalla vaikuttava kysymys kuuluu: mihin tuomioilla tähdättiin – rikoksen hyvittämiseen vai rikollisen parantamiseen? Tähän puoleen paneudun selvittelemällä yhteisölle vaarallisten mielentilojen parantamistapoja lakien ja rangaistuskäytäntöjen rinnalla myös filosofien kirjoituksissa, erityisesti Platonin Laeissa. Tutkimalla vaarallisiksi miellettyjen psykologisten valmiuksien merkitystä pyrin ymmärtämään klassisen Ateenan yhteiskuntaa rankaisemisen ja sosiaalisen kontrollin näkökulmasta. Esitän, että väkivalta- ja henkirikostuomioissa sekä tuomittiin tahallisuudesta että hoidettiin saastumista.
Henkirikokseen johtavat kehityspolut: rekisteritutkimus vakavan väkivallan tekijöistä Suomessa
Lectio praecursoria Karoliina Suonpään väitöskirja ”Pathways to Homicide: Social Disadvantage and Criminal Careers of Lethal and Non-Lethal Violent Offenders” tarkastettiin Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa 19.11.2021. Vastaväittäjänä toimi tohtori Aulikki Ahlgrén-Rimpiläinen Terveyden ja hyvinvoinnin laitokselta ja kustoksena professori Janne Kivivuori Helsingin yliopistosta. Väitöskirjan yhteenveto on luettavissa verkko-osoitteessa http://urn.fi/URN:ISBN:978-951-51-0687-2.
Nuoret kostajina: Kosto-orientaation yhteys nuorten tekemään väkivaltarikollisuuteen
Kosto-orientaatiolla on aiemmassa tieteellisessä tutkimuksessa todettu olevan yhteys väkivaltarikollisuuteen, mutta ilmiöstä tarvitaan vielä lisätutkimusta etenkin nuorten osalta. Kosto-orientoituneisuudella tarkoitetaan henkilön yleistä valmiutta ja halukkuutta kostaa kokemansa vääryys tai haitta. Tässä tutkimuksessa tarkastellaan kosto-orientaation yhteyttä nuorten tekemiin väkivaltarikoksiin. Lisäksi tarkastellaan, onko kosto-orientaation ja väkivaltarikosten yhteydessä eroja tyttöjen ja poikien välillä. Tutkimus perustuu Nuorisorikollisuuskysely 2016 -kyselyaineistoon, johon vastasi 6061 yhdeksäsluokkalaista nuorta eri puolilta Suomea. Analyysimenetelmänä käytetään logistista regressioanalyysia. Tutkimustulosten mukaan aiemmasta tutkimuksesta tunnetut riskitekijät kuten sukupuoli, aiemmat uhrikokemukset, riskinotto, riskirutiinit, vanhempien sosiaalinen kontrolli ja koulun ja koulumatkan turvallisuus ovat yhteydessä väkivaltarikoksiin. Kun muut väkivaltaa selittävät tekijät vakioitiin, kosto-orientaatio oli heikosti yhteydessä väkivaltarikosten tekemiseen. Moderaatioanalyysissa sukupuolten välillä ei ollut merkitsevää eroa kosto-orientaation ja väkivaltarikosten yhteydessä.
Tapaustutkimus kolmannen sektorin toteuttaman päihdekuntoutusohjelman autonomisesta asemasta avovankilassa
Tässä artikkelissa tarkastelemme kolmannen sektorin toimijan (Myllyhoitoyhdistys ry) ja Naarajärven vankilan välistä yhteistyötä vankilaympäristössä toteutettavassa päihdekuntoutusohjelmassa vuosina 2009–2019. Tarkastelumme kiinnittyy kolmannen sektorin toimijan autonomiseen asemaan. Tutkimusta ohjaavat seuraavat tutkimuskysymykset: 1) Millaisia jännitteitä kuntoutusyhteistyössä on havaittavissa? 2) Miten kuntoutusyhteistyön osapuolet ovat ratkaisseet toimintaperiaatteiden eroavaisuuksien tuomia haasteita? Tutkimuksen taustoittavana tietona on käytetty Vankitietojärjestelmästä poimittua rekisteriaineistoa ohjelmaan osallistuneista vangeista (N = 875) ja päihdekuntoutusta kuvaavia dokumentteja. Varsinaisiin tutkimuskysymyksiin vastataan avaintyöntekijöiden haastattelujen pohjalta (N = 8). Molemminpuolinen luottamus menetelmän toimivuuteen oli vahva. Itsenäisessä ohjelmatoiminnassa esiintyi ristiriitoja, jotka liittyivät osapuolten toisistaan eroaviin käsityksiin riippuvuudesta ja kuntoutumisesta, vankilan tarpeeseen huomioida vankiryhmän erityispiirteet ja tilanteet, ja Myllyhoitoyhdistyksen työn järjestämisen haasteisiin. Hyvin organisoitu keskusteluyhteys osapuolten välillä olisi tärkeää vankilayksikköä ja vankeja hyödyttävän kehittämistyön ja suunnittelun kannalta.
Poliisin järjestyksenvalvonnan yhteys väkivallan esiintyvyyteen alueiltaan rajatuissa kohteissa
Tässä artikkelissa arvioidaan poliisin järjestyksenvalvonnan yhteyttä alueellisesti rajattuihin väkivaltarikoksiin ja häiriökäyttäytymiseen Helsingissä. Analyysi perustuu poliisin operatiiviseen analyysitietojärjestelmään vuonna 2019 tallentuneisiin valvonta- ja hälytystehtävätietoihin sekä rikosilmoitustietoihin. Artikkelissa selvitetään, miten poliisin järjestyksenvalvonta kohdentuu ja onko valvonta ajallisesti yhteydessä häiriökohteissa ilmenevän väkivallan ja häiriötä aiheuttavan käyttäytymisen kanssa. Tulosten perusteella poliisin valvonnan läsnäololla ei ole yhteyttä väkivaltarikoksiin eikä järjestyshäiriöihin valvontakohteissa, kun eroavaisuudet kohteiden häiriöalttiudessa otetaan huomioon. Vaikka valvonta kohdentuu maantieteellisesti sinne, missä rikoksia ja häiriöitä tilastoituu, se painottuu aikaan, jolloin rikosalttiit henkilöt eivät liiku eikä rikoksia ja häiriöitä esiinny. Siten rikoksia vähentävä pelotevaikutus jää suurimmaksi osaksi muodostumatta. Valvonnan vaikuttavuutta voidaankin todennäköisesti lisätä kohdentamalla sitä enemmän häiriöalttiiseen ajankohtaan. Jatkossa poliisin toimenpiteiden vaikuttavuutta häiriökohteissa on tarpeen tutkia vahvoilla tutkimusasetelmilla, joissa valvonnan kohdistumista eri alueille vaihdellaan systemaattisesti.
Nuorisorikollisuuskyselyn tutkimuskäyttö tähän asti ja tulevaisuudessa
Yksityisen turvallisuusalan kansainvälinen historia ja kehitystä selittävät taustatekijät
Kirjoitus pohjautuu Paasosen Yksityisen turvallisuusalan historia -teokseen ja hänen aiempaan Kriminologiablogin kirjoitukseensa.
Jyri Paasonen: Yksityisen turvallisuusalan historia
Sekularisoituva seksuaalisuus: Biokriminologinen näkökulma väkisinmakaamisrikokseen toisen maailmansodan jälkeisessä Suomessa
Artikkeli käsittelee väkisinmakaamisrikoksen sosiaalilääketieteellistä tulkintakehystä Suomessa toisen maailmansodan jälkeen. Aineistona hyödynnetään lääkäri Sven Erkkilän tutkimusta ”Väkisinmakaamisrikoksesta ja sen tekijöistä”, jota tarkastellaan sosiaalilääketieteenalan historiallisen kontekstualisoinnin avulla. Keskeisimmät tutkimuskysymykset ovat: millä tavoin väkisinmakaamisrikos ymmärrettiin toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina ja millä tavoin sitä selitettiin. Erkkilä analysoi väkisinmakaamisrikoksiin liittämiään ympäristötekijöitä, kuten asenteita ja tapahtumapaikkoja, sekä yksilötason tekijöitä, joista hän mainitsee ”vajaamielisyyden” ja ”sairasmielisyyden”. Rikosten ehkäisyyn hän suosittelee sukupuolikasvatusta niin kotiin kuin kouluihin ja edustaa täten ajalle tyypillistä sosiaalisuunnittelun näkökulmaa. Erkkilän perehtyminen väkisinmakaamisrikoksiin merkitsee laajempaa murroskohtaa suhtautumisessa naisiin kohdistuvaan väkivaltaan.
Vankilaturvallisuus ja -väkivalta – vankilan henkilöstön kokema fyysinen ja henkinen väkivalta
Vankilaväkivalta on ollut viime vuosina esillä mediassa ja noussut huolenaiheeksi myös Euroopan kidutuksen vastaisen komitean ja eduskunnan oikeusasiamiehen vankiloihin tekemien tarkastuskäyntien yhteydessä. Vankilaturvallisuudesta on tehty viime aikoina myös selvityksiä ja aiheeseen liittyvää lainsäädäntöä on uudistettu. Vankilaväkivaltaa koskeva tutkimus on kuitenkin ollut Suomessa vähäistä ja kansainvälinen tutkimus on keskittynyt enimmäkseen Pohjois-Amerikkaan. Tämän tutkimuksen tavoitteena on selvittää vankiloiden henkilöstön väkivaltakokemuksia ja sitä koskevaa huolta. Tarkoitus on vastata seuraaviin tutkimuskysymyksiin: 1) kuinka paljon ja minkälaista henkistä taikka fyysistä väkivaltaa vankiloiden henkilöstö kokee työtehtävissään ja 2) kuinka huolissaan henkilöstö on heihin kohdistuvasta väkivallasta taikka vankien keskinäisestä väkivallasta. Tutkimusaineistona toimii kyselytutkimus (N = 537), joka toteutettiin Rikosseuraamuslaitoksen turvallisuuden ja valvontatyön ulkoisessa arvioinnissa vankiloiden henkilöstölle vuonna 2021. Tutkimusmenetelmänä käytetään sekä logistista että lineaarista regressioanalyysia. Tutkimuksen tulosten perusteella voidaan todeta, että henkilöstö kokee runsaasti henkistä väkivaltaa. Miehet kokevat henkistä väkivaltaa enemmän kuin naiset ja vartijat enemmän kuin muut työntekijät. Sen sijaan vastaajista vain miehet olivat kokeneet fyysistä väkivaltaa, joka oli vastauksissa selvästi henkistä väkivaltaa harvinaisempaa. Henkilöstö ei ole erityisen huolissaan siitä, että heihin kohdistuisi väkivaltaa. Suurin huoli liittyykin vankien keskinäiseen väkivaltaan.
Sakari Kainulainen ja Juho Saari: Suomalainen vanki
Kriminologisen rekisteritutkimuksen kehityssuuntia Pohjoismaissa
Rikollisuutta koskevien rekisteriaineistojen tutkimuskäyttö on lisääntynyt 2000-luvulla voimakkaasti Pohjoismaissa ja myös Suomessa. Kriminologisen tutkimuksen mahdollisuudet ovat parantuneet rekisterilinkkausaineistojen aikaisempaa paremman saatavuuden myötä, ja erityisesti Tilastokeskuksen etäkäyttöjärjestelmä FIONA:n perustaminen on ollut tärkeä uudistus. Rekisteriaineistoja on hyödynnetty viime vuosina sekä rikollisuuden syiden että rikosseuraamusten vaikutusten pohjoismaisessa tutkimuksessa varsin monipuolisesti. Yksilötasoisilla pitkittäisaineistoilla päästään kiinni huomattavasti aggregaattitilastoja tarkempaan rikollisuuden muutosten analyysin ja niitä voidaan hyödyntää aikaisempaa uskottavammassa kausaalivaikutusten tutkimuksessa. Luonnollisten koeasetelmien ja kvasikokeellisten tutkimusmenetelmien kehitys on hyödyttänyt rekisteritutkimusta selvästi ja nostanut osaltaan rekisteriaineistojen käyttöarvoa. Kirjoitus perustuu 14.12.2020 pidettyyn Veli Verkko -luentoon.
Nuorten kokonaisrikollisuuden seuranta ja rikosten ehkäisy oikeusministeriössä
Rikollisuus vai rasismi? Poliisiväkivalta ja sen tutkimus Yhdysvalloissa
Rikollisuus ja sosiaalisen disorganisaation teoria Chicagon sosiologisen koulukunnan tutkimuksissa 1918-1948
Artikkeli tarkastelee sosiaalisen disorganisaation käsitteen ja teorian alkuperää ja kehitystä aatehistoriallisesta näkökulmasta. Lähdeaineistona ovat keskeiset Chicagon sosiologisen koulukunnan julkaisut vuosien 1918 ja 1948 välillä. Kirjoittajien erityishuomio on kohdistunut ensinnäkin sosiaalisen disorganisaation käsitteen esille tuloon ja varhaiseen soveltamiseen William I. Thomasin, Robert E. Parkin ja muiden Chicagon sosiologien kirjoituksissa, ja toiseksi käsitteen ja teorian hyödyntämiseen Clifford R. Shaw’n ja Henry D. McKayn merkittävässä kriminologisessa tutkimuksessa Juvenile Delinquency and Urban Areas (1942). Artikkelissa esitetään, että sosiaalisen disorganisaation teorialla oli keskeinen osa Chicagon sosiologien tutkimuksissa, joissa yhteiskunnallista muutosta ja sosiaalista kontrollia käsitteellistettiin nopeasti kasvavan Chicagon kaupunkielämään keskittyvän empiirisen havainnoinnin pohjalta. Teoria oli laajassa käytössä yhdysvaltalaisessa kriminologiassa ja muissa yhteiskuntatieteissä siksi, että sen avulla kyettiin antamaan uskottavia sosiologisia selityksiä (suur)kaupunkien kasvun ja muutoksen tuomista ongelmista. Teoria joutui suurelta osin marginaaliin 1960-luvulla, mutta 1980-luvulla kriminologinen kiinnostus sosiaaliseen disorganisaatioon alkoi jälleen kasvaa, ja nykyisin teoriaa käytetään kriminologian lisäksi aluetutkimuksessa, kaupunkisosiologiassa ja psykiatriassa. Vilma Niskanen and Petteri Pietikäinen: Crime and the theory of social disorganization in the studies of the Chicago School of Sociology between 1918 and 1948. This article examines the origin and development of the concept and theory of social disorganization from the methodological perspective of intellectual history. Based on the study of publications of the main representatives of the Chicago School of Sociology between the years 1918 and 1948, the article analyses the ways in which social disorganization was first discussed by William I. Thomas, Robert E. Park and other Chicago sociologists, and how the concept and theory was later used in Shaw’s and McKay’s influential criminological study Juvenile Delinquency and Urban Areas (1942). At the outset, the notion of social disorganization was central to the Chicago sociologists’ conceptualization of social change and social control that they observed first-hand in the streets of the rapidly growing City of Chicago. The authors argue that theory was widely used in American social science, including criminology, between the 1920s and 1950s, because it had strong explanatory force in the study of social problems in urban areas undergoing changes and re-organization. After becoming marginalized as a theory in the 1960s, a criminological interest in social disorganization increased through the 1980s, and at present it is used not only in criminology but also in area studies, urban sociology and psychiatry. Keywords: social disorganisation – Chicago school of sociology – history of sociology and criminology – urban sociology
Vankeusaikaisten kuntoutusohjelmien vaikutusarvioinnit ja arvioitavuus
Suomalaisissa vankiloissa on tehty systemaattista ohjelmatoimintaa noin 20 vuoden ajan. Ohjelmatoiminnan tärkeimpänä tavoitteena on edistää rikoksetonta elämäntapaa, ja siten vähentää vapautumisen jälkeistä uusintarikollisuutta. Uusintarikollisuusvaikutusten todentaminen edellyttää vaikutustutkimuksiin perustuvaa tutkimusnäyttöä, jota on vähitellen alkanut kertymään myös Suomesta. Tässä artikkelissa käydään läpi yksittäisten ohjelmien uusintarikollisuusvaikutuksia koskevien kotimaisten arviointitutkimusten keskeiset tulokset, sekä pohditaan ohjelmatoiminnan vaikutusten arvioinnin mahdollisuuksia tilastollisten tutkimusmenetelmien, tutkimusaineistojen ja ohjelmatoiminnan volyymin näkökulmista. Ohjelmatoiminnan vaikutuksista uusintarikollisuuteen Suomessa ei ole toistaiseksi saatu selvää näyttöä. Vaikka ohjelmien vaikutusten tutkimiseen tarvittavat aineistot ovatkin parantuneet 2000-luvulla selvästi, uskottavaa arviointia vaikeuttavat edelleen hyvien tutkimusasetelmien puute sekä yksittäisten ohjelmien pienet osallistujamäärät. Vaikutusarviointien menetelmällisessä laadussa on parantamisen varaa. Koska yksittäisen ohjelman vaikutus uusintarikollisuuteen on saatavilla olevan tutkimustiedon valossa luultavasti aika maltillinen, kovin pienillä tutkimusaineistoilla vaikutuksia ei kannata jatkossa yrittää tilastollisesti tutkia. Pienet vaikutukset eivät kuitenkaan tarkoita sitä, että ohjelmat eivät voisi olla kannattavia ja kustannustehokkaita. Merkittävä osa nykyisestä ohjelmatoiminnasta on osallistujamääriltään niin pienimuotoista, ettei niiden toimivuudesta tai toimimattomuudesta ole helppo saada luotettavaa tietoa. Tämä tilanne haastaa tutkimustietoon perustuvan ohjelmatoiminnan kehittämistä. Sasu Tyni and Mikko Aaltonen: Evaluation research on rehabilitation programs in prison. Rehabilitation programs have been used systematically in Finnish prisons now for two decades. The main aim of these programs is to promote desistance and reduce recidivism after release. Several Finnish evaluations of prison programs have been published during the recent years. In this article, we start by reviewing the key results of these studies and consider the possibilities and limitations of quasi-experimental program evaluation in the light of available register data and the scale of program uptake. So far none of the Finnish evaluations have shown evidence of programs reducing recidivism. Even though the datasets needed for evaluation have improved clearly in the 21st century, credible evaluation of programs’ causal effects is still hampered by lack of strong research designs and low participant rates in most programs. The methodological quality of evaluations should be improved. Given that the available evidence suggests that true effect sizes of programs are likely to be relatively small, large samples are needed to attain enough statistical power to detect effects or their absence. At the same time, even if true effect sizes are small, the programs can still be cost-effective. The low numbers of participants in most prison programs present a challenge to evidence-based program development. Keywords: prison rehabilitation – recidivism – program evaluation – statistical power – causal inference
Etnisten vähemmistönuorten kokemukset virallisesta kontrollista ja leimasta
Vaikka luottamus poliisiin on Suomessa korkeaa, viime aikoina keskustelua on herättänyt etninen profilointi, poliisin voimankäyttö ja Black Lives Matter -liike. Etnisten vähemmistöjen ja poliisin suhteet näyttäytyvät usein kielteisinä ja niissä on havaittu epäluottamusta, mutta aihetta ei ole tutkittu riittävästi Suomessa. Tässä artikkelissa tutkitaan, millaisia kokemuksia etnisillä vähemmistönuorilla on kohtaamisistaan poliisien ja yksityisen turvallisuusalan toimijoiden kanssa. Artikkelissa tutkitaan myös sitä, miten nuoret ovat kokeneet tulleensa leimatuiksi näissä kohtaamisissa. Artikkeli hyödyntää kolmenkymmenen nuoren yksilö- ja ryhmähaastatteluaineistoa (N = 18), jota analysoidaan teemoittelun keinoin. Tutkimuksen osallistujat ovat syntyneet tai asuneet pitkään Suomessa. Silti he kokivat tulosten mukaan olevansa kontrollin alaisena arkielämässään. Nuoret tulkitsivat, että heidän oletettu maahanmuuttajataustansa tai etninen vähemmistötaustansa näyttäytyi poliisin, järjestyksenvalvojien ja vartijoiden näkökulmasta epäilyttävänä, potentiaalisena rikollisena tai häiriön aiheuttajana. Näitä tilanteita tuli esiin a) kontrollitoimijoiden etsiessä rikolliseksi epäiltyjä henkilöitä (leimaavat tuntomerkit), b) henkilöpapereita kysyttäessä Suomen kansalaisilta (oletettu ulkomaalaisvalvonta) ja c) yleisesti järjestyksenvalvonnassa. Tulosten mukaan epäily tuotti kielteistä kuvaa puuttumistoimista, leimaa ja toiseuden kokemusta. Leimautumista tapahtui näissä vuorovaikutustilanteissa, mutta nuoret myös vastustivat leimoja, esimerkiksi vältellessään tai kyseenalaistaessaan puuttumistoimia ja sanktioita. Artikkeli laajentaa ymmärrystä kriminologisesta leimaamisteoriasta ja kontrollin valikoivuudesta etnisten vähemmistönuorten näkökulmasta. Jatkuva epäilyn alaisena oleminen ja kontrollin kautta luotu rikollisen leima haastaa yhteiskuntaan kuulumista, identiteettiä ja luottamusta. Elsa Saarikkomäki: Experiences of official control and labelling amongst ethnic minority youths. Finland is characterised by the high levels of trust in the police. Recently though, discussions have been raised about ethnic profiling, and the use of force by the police, illustrated namely by the Black Lives Matter movement. Encounters between ethnic minorities and policing agents are often perceived as negative and lacking trust. However, these questions are not yet sufficiently studied. This article studies experiences of the police and private security officers among ethnic minority youths. Particularly, the analysis focuses on whether young people perceive the contacts as labelling and stigmatizing. The article is based on thematic analysis of 18 in-depth interviews (total 30 youths participated in individual and focus group interviews). Even if the study participants were born or lived in Finland for a long time, they experienced being common targets of policing due to their ethnic minority background or (assumed) immigrant background. These perceptions were based on situations where the policing agents looked for “suspects” (labelling attributes), or where the control agents asked for the identification card (assumed foreign control), as well as in general situations of maintaining law and order. The participants perceived these situations often as negative, labelling and they felt being treated as “others”. Yet, the participants also resisted stigma in different ways. The findings expand the criminological discussions of labelling and control biases from the viewpoints of ethnic minority youths. Furthermore, being often suspected and labelled as delinquent challenge belonging to society, identity and general trust. Keywords: ethnic profiling – criminological labeling theory – youth – police – private security sector
Kriminologia saa vihdoin oman suomalaisen tieteenalajulkaisun